Hej, Leah.
–Hur är det? –Tack för att du ville träffas.
Vi måste prata.
De får inte lyssna.
Jag vet det.
Vänd och upp med benen.
Där satt den nog.
Jag känner det på mig.
Vårt beteende, oavsett om vi är snälla eller elaka–
–godtrogna eller falska, påverkas av vår relation till makt.
Och makt tar sig naturligtvis olika uttryck.
Hur vi reagerar på auktoritet, hierarki, ekonomisk drivkraft–
–och farligare, på användandet av våld och hot.
Det kallas naturligtvis tvång.
Som ni redan vet är det en legitim maktform–
–som finns överallt i samhället, inte bara inom organisationer–
–utan även i hemmen och mer nyligen på nätet.
Vi ska inte glömma Bertrand Russells analogi–
–som summerade hans teorier om maktdynamik.
Precis som energi är fysikens fundament... Kul att se dig, Rose.
...betraktade Russell makt som fundamentet i studiet av samhällen.
Jag är säker på att alla är väl medvetna om tentan den 25:e.
Så vi klämmer in några extra repetitionstillfällen.
Jag skickat ut ett mejl så ordnar vi det så.
–Har du ett ögonblick? –Visst.
Glöm inte att fylla i kursutvärderingen–
–helst den här veckan.
Tack, bra jobbat i dag.
Harry och jag hoppades få tid för din intervju om fast tjänst.
Toppen. Tack.
–Nästa fredag klockan 14? –Det funkar för mig.
Nervöst, va? Jag minns den känslan.
Det känns som om jag har väntat på en fast tjänst så länge.
Jag trivs så bra här.
Jag har inte pratat med Harry–
–men du har nog inget att oroa dig för.
Om jag har nåt att säga till om.
Om jag inte har det ligger du kanske illa till.
Det har aldrig skadat någon.
Precis. Vi ses senare.
Ja, vi ses.
Leah?
–Kom in. –Hej.
Hej, Rose. Kom in.
Du ville prata om min avhandling.
Ja. Tack för att du kom.
–Gillade du den? –Det är en utmärkt avhandling.
Tack. Det betyder mycket.
Sätt dig.
Jag har läst några av dina tidigare arbeten.
Den här uppsatsen skiljer sig väldigt mycket från dem–
–vad gäller innehåll, men även stilen är...
–Den är annorlunda. –Okej.
Jag undrar om du har fått hjälp med den här.
–Rose? –Du undrar om jag har fuskat?
Nej, jag bara undrar om du har skrivit den här på egen hand.
Ja.
–Har du det? –Ja, varför undrar du?
Du brukar inte vara så aktiv i undervisningen...
Det är för att jag lyssnar på dig. Du är inspirerande.
Tack.
–Tog du med dig dina utkast? –Jag glömde.
–Glömde du? –Jag kunde inte hitta dem.
Glömde du eller kunde du inte hitta dem?
Jag kunde inte hitta dem.
Om det är nåt du vill säga är det här ett bra tillfälle.
Nej. Men tack.
Om du tror att jag har fuskat får du gärna vara ärlig.
Annars kan du behålla din åsikt för din själv.
–Hej, Sandra. –Hej.
Jag vill ändra ett betyg. Har de gått ut än?
Du kommer i rättan tid.
–Ta–da! –Jättebra.
–Kan jag...? –Visst.
Tack.
ROSE VAUGHAN – UNDERKÄND MISSTÄNKT FUSK
Jag känner mig sliten.
Jag är avundsjuk på bakfyllor.
–Var du ute sent? –Sen kväll/tidig morgon.
Jag stapplade hem så här.
En vacker skamgång.
Nej då, du skulle ha sett honom.
Rose Vaughans pappa bekostade bibliotekets nya vinge.
–Jaså? –200 000 pund eller nåt sånt.
Tack, allihop.
Som vanligt kan ni mejla mig med tankar, problem eller frågor.
Även enligt din standard är det här ganska sent.
Jag såg betyget.
Varför underkände du mig–
–när du inte vet vad jag kan?
Jag vill bara gå igenom den med dig och ställa några frågor.
Det är inte samma sak.
Att skriva ner något är lätt, men att säga det högt inför folk–
–och öppna sig... Jag vet att du också känner så.
Jag har sett dig. Du får en röd fläck här.
Du vrider runt din förlovningsring på fingret.
Du dricker vatten och försöker vinna tid.
Och hoppas att ingen märker, vilket de flesta inte gör.
När du står uppe på podiet där alla stora människor har stått–
–kan du höra dig själv prata.
Du ställer samma fråga om och om igen.
Vad då för fråga?
Duger jag?
Förtjänar jag att vara här?
Jag vet svaret på den frågan, Rose. Gör du det?
Jag kanske borde fråga din far. Han verkar vara mån om din utbildning.
Och det är inte din?
Är det en slump att du jobbar på samma universitet som din pappa?
Du kunde ha betalat för ett lägre betyg.
Men du skulle ha det högsta.
Du måste ha höga tankar om dig själv.
Sen när är akademisk integritet ditt ansvar?
Det är ju det som är hennes jobb.
I dagens klimat är forskning allt som räknas.
Ursäkta mig, men det är skitsnack.
När jag var där...
Det är andra tider nu. Var säger Harriet om saken?
Jag har bett om en rättslig prövning.
Det är min flicka, det.
Hjärtat, du är så nära att få den här tjänsten.
Rör inte om i grytan nu. Vad är poängen?
Att röra om i grytan är hennes jobb.
–Ja... –Jag menar det.
För studenternas skull.
Säg det till Rose.
–Heter hon det? –Ja.
Rose Vaughan.
–Hon kanske var din elev i fjol. –Ja, kanske.
Till slut kan man inte skilja dem åt.
Det är sant.
Leah har något emot mig.
Jag vet inte varför.
Leah har något emot mig. Jag vet inte varför.
Harriet, jag vill inte ödsla din tid, men...
Man blir bara så ledsen när man har jobbat så hårt med något–
–och sen blir kallad lögnare av nån man respekterar.
Jag kallar dig inte för lögnare.
Det är vårt ansvar att försäkra oss om att elevernas arbeten är original.
Det förstår jag verkligen. Det är inte det.
Vad är det, då?
–Jag vet inte om jag borde säga det. –Snälla, gör det.
Jag har känt att Leah alltid har haft nåt emot mig.
–Jag vet inte varför. –Va?
Du frågar aldrig om min åsikt, du lyssnar inte, utan ignorerar mig.
Du har ju inget att säga. Du deltar aldrig i undervisningen.
Du kommer sent och deltar inte i diskussioner.
Det här handlar väl inte om häromdan?
Är det nåt jag borde veta?
Nej, nej.
–Kan vi prata i enrum? –Visst.
Jag tittar förbi ditt kontor senare, om det är okej.
Visst.
Jag vet att hon fuskade.
Första gången jag frågade henne verkade hon inte förorättad.
Men inför Harriet gråter hon. Du skulle ha sett henne.
Adam? Lyssnar du på mig?
–Hon är bara ett barn. Vem bryr sig? –Jag gör det.
Hon är inget barn. Du skulle höra henne.
Vad säger hon, då?
Hon antyder att jag är lektor tack vare min pappa.
Du tror jämt att folk antyder det.
Som om vi alla har hemliga möten.
Det är inte kul. Jag har kämpat hårt.
Hennes pappa har bekostat biblioteket.
Du gillar verkligen inte henne.
Hon ska inte få komma undan när alla andra sliter röven av sig.
Kom in.
–Förlåt mig, jag återkommer. –Varför?
Jag ringde ju dig, Ben. Stäng dörren.
Gillar du vad du ser?
–Ja, förlåt. –Be inte om ursäkt.
Bara svaga ber om ursäkt.
Du är väl inte svag?
Nej, det är jag inte.
Kan jag räkna med dig?
–Vad menar du? –Kan du ordna Leah Dales adress?
Leah Dale, läraren i sociologi?
Vad ska du med den till?
Jag vill veta var hon bor.
Leah Dales adress.
Säg inte till nån varifrån du fick den.
Det ingår inte i mina arbetsuppgifter.
Jag skulle vara tacksam.
Tack.
Kan du läsa den och säga vad du tror?
–Jag jobbar på anslaget. –Är inte det klart?
Det är värt två miljoner. Jag är mån om att vi får det.
Ska vi mötas på kliniken i morgon?
Jävlar, det hade jag helt glömt bort.
–Kan vi boka om? –Det har vi redan gjort. Vad är det?
–Jag har bara så mycket att göra. –Varför vill du omboka igen?
–Jag vill inte... –Vill du ha barn med mig?
Självklart vill jag det, Adam.
Det vill jag.
Ge mig den, då.
"Varför skandaler i dag..." Den var irriterande.
Hon gör den jämt. Det gör mig galen.
Så...? Adam?
–Hon är uppenbarligen ett geni. –Hör du!
Du ska få se hennes tidigare uppsatser.
Gärna.
–Vem var det? –Ingen.
Antagligen ungar. De små jävlarna.
–Följer du med på ett glas? –Nej, jag måste upp tidigt i morgon.
–Kom igen, alla ska med. –Nej tack.
Du är fortfarande inte säker på att vi har tagit rätt person, eller hur?
Båda ser så oskyldiga ut.
Okej, så...hur ska vi göra det här?
Vi har en halvtimme på oss. Vad vill du prata om?
Adam.
–Förlåt mig. –Jag bokade två tider.
Vi har gott om tid.
Vi har fått provsvaren och de visar avvikande värden.
Men det är inte kört för det.
Jag vill gärna boka in en ny tid och gå igenom alla IVF–alternativ.
Okej.
Vi tar dig igenom det här.
Förlåt mig, mr Dale. Jag har varit otydlig.
Det är inte Leahs resultat som vi måste tänka på.
Jag hinner inte skjutsa dig till jobbet.
Du sa ju att du skulle det.
Det tog längre tid än väntat. Jag har en föreläsning om fem min.
Ingen fara, jag går.
–Bli inte arg. –Jag är inte arg.
Du låter arg.
För Guds skull...
Det ordnar sig.
För dig, kanske.
Vad ska det betyda?
Vad är det?
Säg vad det är.
Du kan var nöjd som ändå aldrig ville ha barn.
Leah... Förlåt.
Leah. Leah! Håll käften!
Leah!
–Kom igen nu! –Okej!
Hej!
LEAH DALE VAR HÄR OCH ONANERADE
"...gav upphov till kapitalism, då rikedom var ett tecken på Guds nåd."
–"Så frälsningen var nära." –Tack, Ellie.
Du håller inte med, Rose?
Enligt din uppsats.
Det är komplicerat, antar jag.
Inte enligt din argumentation.
Du kan väl förklara den för oss som hastigast.
Ellie, kan du upprepa det du sa?
Lyssnade du inte?
–Allt jag sa... –Jag kan läsa det högt.
–Hjälper det? –Helst inte.
Här är den.
"Det är generöst av Weber att påstå att vår strävan"–
–"efter vinst är en längtan efter andlig frälsning."
Ja, det är spännande grejer.
Kan du inte utveckla det?
Du har väl inte ändrat dig?
–Du står väl fast vid det? –Javisst.
Intressant.
Det är inte din uppsats, utan en students från i fjol.
–Ursäkta mig. –Sätt dig ner.
Jag sa: sätt dig ner.
Jag gillar inte att prata inför klassen. Det har jag sagt till dig.
Just det.
Vill någon annan dela med sig av något?
–Ja. –Ja?
Jag ville bara...
–Leah? –Ja?
Det du gjorde var väldigt elakt.
Jag vet inte vad du sysslar med, men mig skrämmer du inte.
–Varsågod. –Tack.
Gin och tonic.
Nu hör han av sig.
Han vill träffa mig igen.
Han är intresserad. Vad ska du svara?
Ingenting, på sju minuter.
–Ja. –Skål.
Tack.
Var inte fånig.
–Hur känns det? –Det känns konstigt.
Allt har kretsat kring att få barn.
Plötsligt får man veta att det inte går.
Det finns väl alternativ?
–Vad då? –Jag kan inte minnas...
...sist vi hade sex utan att tänka på schemat.
Eller sist han gjorde en kopp te åt mig.
Eller kom och mötte mig vid dörren.
Så här är det.
Ibland tror jag att vi är tillsammans för barnens skull.
Och vi har inte ens nåt!
Det är ju fånigt.
Men han kanske har rätt. Jag kanske är lättad.
Kanske.
Du skulle bara våga.
Hej, det är Leah Dale. Jag kan inte svara just nu...
Skål.
För Rose Vaughan.
–Har du gått vidare med det? –Ja.
Vad är meningen med nåt om vi fuskar oss fram?
Det hjälper ingen.
Det är allt man ser på nyheterna.
Förbannade lögnare som styr vårt land.
Jag är trött på det!
–Kommer det här att förändra det? –Absolut inte.
Men i min lilla värld, inom mitt lilla område–
–ska saker gå rätt till.
Dessutom är hon så irriterande.
Lägg av!
Får jag se. Kom igen!
Du är en sån retsticka!
Dela med dig!
Hej. Är Leah hemma?
Nej. Kan jag hälsa henne nåt?
Får jag...?
–Visst, kom in. –Tack.
Jag heter Rose. Det är utkasten till min uppsats.
Har hon nämnt det?
Som hastigast.
–Här. –Tack.
Vill du ha en kopp te?
Gärna en whisky.
–Te går bra. –Nej, det är lugnt.
Jag kan nog hitta något. Kom.
Leah kommer hem snart, men jag vet tyvärr inte när.
Hej på dig.
Jag vill inte tränga mig på, men slipper gärna regnet.
Inte alls. Vill du ha is?
Nej, rent.
Jävlar...
–Sånt här har jag inte råd med. –Jag får sällan dela med mig.
Leah föredrar vodka.
Jag älskar Leah. Hon är en sådan inspirerande föreläsare.
Kommer det från dig?
Jag vill gärna ta åt mig äran, men hennes far bär skulden.
Hon brås på honom.
Jag läste några av hans kurser i fjol.
Hon har hans kompetens, men inte hans ego.
Det gör henne till en bättre lärare.
Ett visst ego behövs nog för det jobbet.
Självsäkerhet eller ego?
En vän läser en av dina kurser.
Det är henne favoritkurs. Hon ser fram emot den mest.
Jaså? Vad heter hon?
Det borde jag inte säga. Då skulle hon skämmas.
Det var väldigt snällt av henne.
Tror ni att jag fuskade?
Kallar mig Adam. Och det bryr jag mig inte om överhuvudtaget.
Leah verkar bry sig.
–Hon bryr sig om en hel del. –Skål för det.
Jävlar.
–Ska du gå? –Ja.
Tack för whiskyn.
Rose? Oroa dig inte.
–Det här löser sig nog. –Jag hoppas det.
–God morgon. –Hej.
–Jag hörde inte när du kom i går. –Jag var ute med Amy.
Jag är hemskt ledsen för det jag sa.
Det var nog bara chocken.
Jag försöker smälta det.
Ja, jag är också ledsen.
Det måste ha varit jobbigt för dig medan vi har försökt.
Jag vet att jag har pressat dig.
Du ska veta att jag är tacksam.
Vad sägs om fiket före jobbet? En baksmällespecial. Jag bjuder.
Det låter underbart.
Rose Vaughan kom förbi med de här i går kväll.
Utkasten du ville ha.
Kom hon hit?
Hur vet hon var jag bor?
Alla vet var alla bor här.
Gör de?
Allt väl, Rose?
Jag ville bara ge dig den här.
Du sa att du gillade den, så jag tänkte...
–Okej. –Du vet den andra saken du bad om?
Om du är säker ska jag ordna det.
Tack, Ben. Det uppskattar jag.
–Okej. –Jag har en del att göra.
Visst. Självklart har du det.
Vi ses sen. Jobba inte ihjäl dig.
Gav du henne whisky?
Rose, i går kväll?
Jag erbjöd te och hon bad om whisky. Vad är det?
Hon är trevlig. Väldigt smart.
Betsy!
–Sen när har du börjat ta dem igen? –Sen nu.
Vad ska det betyda?
Ingenting.
–Leah... –Lägg av, snälla.
Vet du hur jobbigt det här är för mig?
Jag kanske inte kan ge dig ett barn.
–Det besvärar mig. –Mig med.
Självklart.
Så kan vi...?
Kan vi prata igenom våra alternativ?
Eller ska vi bara sluta försöka?
Berätta för mig vad du vill, Leah.
Jag vill sova.
Jag vill bara sova.
Och jag vill hitta min katt.
–Betsy! –Hon kommer när hon är redo.
–Tror du att det är en slump? –Vad?
Rose kommer hem till oss och sen försvinner vår katt.
Hör du hur du låter?
Varför kom hon hit?
Du ville att hon skulle visa mer engagemang.
Genom att dyka upp hos sin lärare mitt i natten?
–Betsy! –Kan du sluta gapa?
–Vad är hon, då? –Det är midnatt.
Hon är en katt.
Leah. Leah!
Om du verkligen vill hitta henne är hon chippad.
Är hon där?
Hon... Ja.
Hon mår bra. Hon är på framsidan.
Betsy!
Här till höger.
I buskaget nånstans.
Herregud.
Jag är ledsen.
Jag har ju föreslagit väghinder.
Tur att det inte var ett barn.
Jag ska fråga grannarna om de såg nåt.
Var var hennes halsband?
Hon hade inte sitt halsband på sig.
Det lossnade väl när hon blev påkörd.
Hur då?
–Vad har det för betydelse? –Ingen.
Det är bara märkligt.
–En kopp te till? –Ja.
Kan vi prata?
Vad är det?
Förlåt för det som hände på lektionen.
Jag borde inte ha satt dig på pottan.
Okej. Tack.
Jag har det lite stressigt just nu med jobbet och...
–Vår katt dog i går kväll. –Herregud!
–Det var tråkigt. Vad hände? –Det vet vi inte.
–Kanske en bil. –Du måste vara förkrossad.
Ja.
Stackars Betsy.
Ja.
Du saknar väl inte honom?
Det är ingen fara.
Du kan inte rå för det.
Man vänjer sig snabbt av med en person som man aldrig älskade.
Du vet inte vad du pratar om.
Säg mig, Leah. Känner du skuld?
Text: Maja Falk www.sdimedia.com